Isidoro Guerra González, de Maó, va neixer a l’any 1903. Va ser assassinat dia 1 d’abril de 1939. Tenia 36 anys.

Julián Andrés Hernández, de Maó, va néixer a l’any 1901. Detingut dia 12 de novembre de 1936 l’enviaren pres al Fortí d’Illetes, Calvià. Morí assassinat dia 21 de novembre de 1936. Tenia 35 anys.

De Llubí, vivia a Manacor, casada i amb dues filles, regentava amb el seu home una rellotgeria, estava embarassada de 7 mesos, els feixistes la detingueren i tancaren a la Comissaria de Manacor, d’allà la tragueren el 28 d’agost de 1936 i l’assassinaren, el seu home, Antoni Alomar Mas, fou també assassinat, tenien dues filles petites, de 8 i 11 anys, quedaren soles.

Joan Llompart Garau, d’Algaida, va néixer a l’any 1903. El 28 de maig de l’any 1944 va ser detingut i deportat al camp de concentració Halle, Plömitz a Buchenwald. Finalment va ser alliberat.

Trenta-sis anys. Casat. Li deien En Gallina i pertanyia a Esquerra Republicana. Treballava al camp. El vint-i-quatre d'agost del trenta-sis, l'assassinaren a Son Coletes.

Nascuda a Manacor, casada, una filla i un fill, 51 anys, el seu marit, Llorenç Sales Domenge, havia estat detingut i assassinat pels feixistes el 17 d’agost de 1936, dos dies després na Francesca i la seva filla foren detingudes i tancades a la presó de Manacor fins el dia 8 de gener de 1937 en que foren també assassinades al cementiri de Son Coletes de Manacor.

Vicens Martorell Martorell, nascut l’any 1898. Era de Mancor de la Vall. Va ser detingut el 25 de novembre de 1943 i deportat l’any 1944 al camp de concentració de Buchenwald MittelBau-Dora. Morí assassinat a mans dels nazis el dia 1 de febrer de 1945 a Harzungen. Tenia 47 anys.

Bartomeu Mascaró Llopis, d’Alaior, va néixer a l’any 1906. Deportat el 1941 al camp de Mauthausen, finalment pogué sortir amb vida.

Carrer Felicià Fuster/Carrer Joan Maragall, El Molinar
Va néixer a Capdepera, vivia al Molinar, casada, brodadora de professió, militant del partit comunista, detinguda i tancada a la presó de dones de Can Sales mesos després del cop d’estat feixista, tenia 33 anys quan fou assassinada junt a la seva mare i la seva germana Maria la nit de reis de 1937, es creu que les mataren a Porreres, continuen desaparegudes.

Carrer Felicià Fuster/Carrer Joan Maragall, El Molinar
De Capdepera, vivia al Molinar, 22 anys, costurera, militava al partit comunista, tenia una filla i estava casada amb Josep Julià, assassinat també com ella pels feixistes. Na Maria fou detinguda pels colpistes i tancada a la presó de dones de Can Sales d’on desaparegué junt a la seva mare i la seva germana el dia 5 de gener de 1937, fou assassinada possiblement a Porreres aquest mateix dia.

Vivia a Manacor i treballava de foraviler. El mataren a Son Coletes dia onze de març del treta-set, a les sis i mitja del matí.

Carrer Felicià Fuster/Carrer Joan Maragall, El Molinar
Palmesana del Molinar, casada i amb una filla petita, era sastressa de professió, militant del partit comunista i de la lliga laica, Aurora fou detinguda pels feixistes els primers dies del cop d’estat militar. Tancada primer a la presó provincial de Palma i després a la presó de dones de Can Sales d’on desaparegué junt a altres companyes el dia 5 de gener de 1937, tenia 24 anys quan fou assassinada probablement a la Creu de Porreres.

Leandro Pons Femenías, de Maó, va néixer l’any 1915. Va ser deportat a Mauthausen-Gusen a l’any 1940. Finalment aconseguií sortir amb vida del camp.

Ramon Pons Jover, d’Es Migjorn Gran, va néixer l’any 1907. Exiliat a l’any 1939, seria deportat al camp de Mauthausen-Gusen a l’any 1941, del qual conseguiria sortir amb vida.

Joan Pons Mercadal, de Maó, va néixer l’any 1910. Deportat a l’any 1941 a Mauthausen, morí assassinat el mateix any. Concretament el 29 d’agost. Tenia 31 anys.

Honorat Puigcerver Amengual, va néixer al 1917. Visqué a Llucmajor i l’any 1940 el deportaren a Mauthausen-Gusen, on finalment podria sortir amb vida.

Sant Llorenç li deies En Cucuiada. Pertanyia a Esquerra Republicana i l'assassinaren en el cementeri de Manacor. El seu germà, Jeroni, va tenir més sort. S'escapà. Ignor com, però s'escapà, tot i que el feriren a la panxa. Possiblement fou el darrer que aconseguí salvar-se per carmes, perquè a partir de la seva fuita, tots els condemnats a mort foren fermats pels canells de dos en dos i amb els braços a l'espatlla. Així restaven immobilitzats de tal manera que, fins i tot, quedaven impossibilitats de pujar per seu propi peu al camió que els havia de portar a Son Coletes. Els milicians els ajudaven. Agafaven el bolic d'homes com si fos un bolic de roba i el deixaven caure dins el camió. De fet, si amb la caiguda es feien qualque nafre, no tenia gaire importància, tanmateix...

Ernesto Rodríguez Mínguez, de Maó, va néixer l’any 1909. S’exilià l’any 1939 i fou deportat a Mauthausen a l’any 1941. El 31 de novembre de 1942 morí assassinat. Tenia 33 anys.

Ernest Rosselló Gornés, de Fornells, va néixer l’any de 1917. Exiliat l’any 1939 seria deportat al camp de Mauthausen- Gusen l’any 1941. Aquell mateix any, moriria assassinat, concretament a la nit de Nadal. Tenia 24 anys.

De Manacor, filla de Llorenç Sales Domenge i de Francesca Llull Font, ambdós assassinats, fou detinguda l’agost de 1936 i tancada a la presó de Manacor, tenia sols 25 anys quan els feixistes l’assassinaren amb la seva mare al cementiri de Son Coletes el dia 8 de gener de 1937.

Nascuda a Palma, vivia al barri de la Soledat, placera de professió, militant socialista, casada i amb fills. Pilar s’amagà perquè sabia que la cercaven, però finalment els feixistes la trobaren, la torturaren i l’assassinaren a Sencelles el 18 de setembre de 1936. Tenia 33 anys, el seu marit fou detingut i torturat també.

Rafel Saura Moll, de Maó, va néixer l’any 1907. Exiliat a l’any 1939, va ser deportat a Mauthasen-Gusen i assassinat el 27 de novembre de 1942. Tenia 35 anys.

Cresenci Sintes Pous, de Maó, va néixer l’any 1911. Exiliat l’any 1939, fou deportat a Mauthausen- Gusen a l’any 1941. Morí assassinat el dia 3 de desembre de 1941. Tenia 30 anys.

Joan Mascaró Salord, de Ciutadella, va néixer l’any 1897. Detingut dia 8 de febrer de 1936, fou assassinat el 26 d’octubre de 1939 a la ciutat de Palma. Tenia 42 anys.

Llorenç Silveri Mercadal Borrás, de Maó, va néixer l’any 1908. Deportat a Mauthasen- Gusen el 1941, el mateix any, dia 25 d’agost, morí assassinat. Tenia 33 anys.

Jaume Mercadal Orfila, d’Alaior, va néixer a l’any 1912. Es va exiliar a l’any 1939 i va ser deportat al camp de Mauthausen-Gusen. Moriria assassinat dia 13 d’octubre de 1942 al Castell de Hartheim. Tenia 30 anys.

Era vice-president de l'Agrupació Socialista i ostentava el càrrec de gestor de l'Ajuntament. Detingut el maig del trenta-set, el posaren en llibertat juntament amb Llorenç Muntaner i amb Jaume Mas. Veus pietoses de la dreta artanenca pregonaven que els tres homes corrien lliures pel món. El cert és que romanien morts en el cementiri de Porreres.

Pere Miret Preto, d’Es Castell, va néixer a l’any 1888. Fou assassinat al setembre del 1936 a Palma. Tenia 48 anys.

Rafael Moya Pujol, va néixer l’any 1904. D’Andratx, va ser detingut a la ciutat francesa de Pertuis, el 16 de novembre de 1943. Deportat a l’any següent a Buchenwald, Flossenbürg, moriria assassinat a Hradischko el dia 3 d’abril de 1945. Tenia 41 anys.

Ángel Muerza Esparza, de Ciutadella, va néixer l’any 1908. Detingut dia 9 de febrer de 1939, fou assassinat a la Mola el dia 18 del mateix mes.

Era el President de les Joventuts Socialistes Unificades del poble. L'assassinaren. Gairebé l'assassinaren dues vegades, perquè la seva sang vessada no assacià els assassins. Mal pagats amb la sang de Llorenç, assassinaren son pare.

Antonio Oliver, natural de Llucmajor, va néixer l’any 1919. El van detenir a Marsella el 21 de gener de 1943. Deportat a Sachsenhausen el 1943, moriria assassinat a Begen-Belsen. Tenia poc més de 20 anys.

Bartomeu Oliver, natural de Llucmajor, va néixer l’any 1922. Va ser deportat amb 21 anys a Sachsenhausen, Falkensee, on finalment podria sortir amb vida.

Jaume Garcias Obrador ( 1894, Palma -  4 d'agost de 1938). Treballava com a electricista a GESA (el 1920 fou president de la Societat d'Electricistes La Energia) i des de molt aviat fou membre de les joventuts socialistes, i amb altres activistes s'oposaren al verguisme (1922-23). El 1920 fou un dels primers en contraure matrimoni civil amb Francisca José Ribas segons s'explica a les planes d'El Obrero Balear, periòdic amb el qual col·laborava des de 1914. Dos anys després fou elegit vicepresident de la Federació de Societats Obreres de Balears i president de l'Agrupació Socialista de Palma. El 1925, durant la dictadura de Primo de Rivera, figurà dins de la comissió executiva del sindicat UGT de Balears i reorganitzà les joventuts socialistes (1927-1930). Quan es va proclamar la República,  el 1931, es feu càrrec, amb Antoni Pol, del govern civil balear. Fou elegit regidor (1931-33) i políticament fou molt actiu i creà controvèrsia dins el partit socialista, del qual presidí la seva Federació (1935-1936). Fou designat president de la Diputació Provincial de Balears el febrer de 1936, càrrec que ocupava en el moment del cop d'estat. Restà amagat durant tota la guerra, però finalment fou delatat i assassinat. L'any 2007 fou anomenat Fill Predilecte de l'Illa de Mallorca.

Joan Parera Gomila, conegut com Ramonico ( 1893 - Manacor, 1936). Fou elegit  delegat de batlia a les eleccions de 1936. Fou detingut i assassinat a Manacor el setembre de 1936.

Antoni Amer Llodrà, anomenat Garanya (Manacor, 12 de febrer de 1882 - Manacor, 29 de desembre de 1936). Treballà de selleter i més tard de majorista de cuirs i productes de selleteria Va regentar també una agència de viatges, una gestoria, línies regulars de transport i la compra venda de productes diversos. Home polifacètic i emprenedor, va viure tota la seva vida a Manacor. Compromès i progressista, el 1911 ja fou elegit regidor per la candidatura republicana-socialista, i el 1913 fou un dels fundadors del Partit Autònom d'Unió Republicana. El 1931 es va presentar a les eleccions del Front únic Antimonàrquic i fou elegit batlle de la seva ciutat i diputat provincial. El 1934 va formar la Unió Republicana Mallorquina. En els anys en que fou cap de la batllia, va fomentar la cultura i la creació d'escoles nacionals, intentà sanejar la malmesa economia municipal (després dels anys de la dictadura i la crisi del 29) i va intentar pal·liar el problema de l'atur, oposant-se al caciquisme. Aconseguí posar en marxa un sistema públic de salut i comença el Pla General d'Ordenació Urbanística de Manacor, un projecte innovador i racional. En produir-se el cop d'estat era a Palma, on es va amagar en varis llocs per intentar tornar a Manacor, on finalment fou detingut, empresonat i assassinat.

Antoni Mateu Ferrer, Rinya (Inca, 1901 - Palma, 1937). D'ofici registrador de la propietat, fou un home demòcrata i progressista que va fer moltes millores a la seva ciutat natal durant el seu mandat com a batle a partir de 1932. Va crear la Biblioteca publica, l'Escola Graduada, l'Escola d'Arts i Oficis, el dispensari de la Casa de Socors, el Laboratori de la Casa Bressol, la Banda Municipal i va projectar una altra escola per a la qual es va comprar el solar al camí vell de Llubí, un projecte que va quedar a mig fer a causa del cop d'estat. També es va preocupar pel patrimoni etnogràfic de la ciutat, per la qual cosa va fer un projecte de conservació dels molins inquers. Pel que fa a la seva activitat política, el 1934 fou fundador d'Esquerra Republicana Balear i va formar part del seu comitè executiu. Al juliol de 1936 fou detingut, se li formà consell de guerra i fou executat al cementiri de Palma amb d'altres batlles elegits democràticament. Tenia trenta-sis anys.

Climent Garau Juan, anomenat Marió (15 de juny, 1897 - 23 de setembre de 1936). Fou fuster i pagès fins que la seva afició al dibuix i la pintura el van dur a treballar a la industria S'Alfombrera de Palma. Tot i així, es va associar amb el seu germà i van obrir una fusteria a Porreres, segurament a causa del seu casament (1926) i el desig de treballar vora els seus. Activista social i membre del Partit Republicà Federal, va col·laborar a la premsa local i fou president de la Lliga d'Agricultors de Porreres i de la Societat El Porvenir. Fou fundador de Esquerra Republicana Balear a Porreres i el març de 1936 fou designat batlle i president de la Comissió gestora del Front Popular. Seguint les lleis republicanes prohibí les processons de Setmana Santa i això originà un greu conflicte amb l'església local. A causa del cop d'estat, Climent Garau i el seu germà es van amagar foravila fins que fatalment foren detinguts a finals de setembre. Foren segrestats, humiliats i torturats abans de ser assassinats al camí dels Reis, a Palma. L'any 2005 Climent Garau Joan fou anomenat fill il·lustre de Porreres.

Aquí visqué Eugenio Balduz Asensio, nascut l`11 d’agost de 1919 a Vilanova i la Geltrú, deportat en 1940 a Mauthausen. Alliberat.

Ajuntament de Lloseta (Carrer es Pou Nou)
Va néixer a Campanet el 5 de juny de 1901. Exercí de secretari de jutjat a Maria de la Salut, Lloseta i Selva. Fou detingut a Selva el mes de desembre de 1936, traslladat primer a Inca i després a Can Mir. Hi ha informació contradictòria sobre el dia de la seva «treta». Al Registre Civil de Porreres consta que va morir el 22 de març de 1937 a Porreres, a conseqüència de «mort violenta». Tenia trenta-cinc anys i un fill de tres anys.

Gaspar Mesquida Serra (1908 - Palma, 1936) treballà de xofer i havia emigrat a França, on s'havia amarat de noves idees progressistes. Després de les eleccions del febrer en què el batle anterior havia dimitit i a l'espera de noves eleccions municipals, fou designat alcalde de Montuïri. Després del cop d'estat va ser detingut i assassinat amb Miquel Garcia Baco. Tenia 28 anys i estava casat.

Aquí visqué Ignasi Moll Caymaris, nascut en 1914, exiliat en 1939, deportat en 1940 a Mauthausen-Gusen. Assasinat en 1941.

Sindicalista i polític. Des de 1907 exerci de sabater a Mèxic, Marsella i Barcelona. Va esser secretari de la societat de sabaters La Igualdad (1918-19) i de la Federació de Societats Obreres de la Casa del Poble (1921). Des de 1925, fou membre del comitè executiu de la Unió General de Treballadors de les Balears, de la qual fou secretari general (1926). Militant destacat del Partit Socialista Obrer Espanyol -PSOE- l'abril de 1931 féu part de la comissió gestora de l'Ajuntament de Palma, constituida després de la proclamació de la II República. També va esser cap de la Guàrdia Urbana de Palma. Fou director (1936) del setmanari El Obrero Balear i del diari Antorxa. Durant la Guerra Civil, s'amagà. El 1939, fugí amb altres vuit militants socialistes i arribà a Itàlia on fou empresonat. Va ser conduït a Alemanya a un dels camps exteriors de Buchenwald, a Mittelbau-Dora, prop de Nordhausen, on els presoners eren obligats a fer durs treballs en la construcció d'uns túnels. Allà va morir Jaume Rebassa, el 24 de desembre de 1943, El seu nom figura en el memorial de Flossembürg.

Joan Alemany Villalonga de Can Julià (Búger, 1891 - Santa Maria del Camí, 1936). Fou comerciant i polític, tot i que el seu ofici primer era ebenista. Havia emigrat a l'Argentina on va tenir un cert èxit econòmic. Després va ser propietari d'una botiga de queviures al carrer de Lluís Salvador de Ciutat de Palma regentada per la seva dona. Estava afiliat al Partit Republicà Federal. El 1931 fou elegit democràticament batle de Búger i diputat provincial. L'any 1934 fou empresonat com a conseqüència dels fets d'octubre. Milità a Esquerra Republicana Balear i en esclatar el cop d'estat de 1936, va intentar sortir de l'illa. El dia 20 va anar al Port de Felanitx i no va trobar cap barca. Passà a Sóller, d'on va fugir en ser delatat. Finalment va anar a Pòrtol -a la casa d'un home de Búger amic seu- on va ser detingut pels falangistes de la localitat que el van escarnir i torturar brutalment abans de ser assassinat prop del cementeri de Santa Maria del Camí, el 27 de setembre de 1936.Tenia quaranta-cinc anys i era casat.

Joan Mas Verd, anomenat Collet ( Montuïri, 28 de desembre de 1899 - Palma, 4 de setembre de 1936). Era fill de pare pagès i mare mestra d'escola que aviat es va implicar dins de les activitats associatives i polítiques. Va estudiar als jesuïtes, tot i que va decidir de fer de pagès. Va realitzar varis viatges a Madrid i Barcelona on es relacionava amb cercles progressistes. al 1931 fou elegit regidor pel Front Únic Antimonàrquic. Formà part de les esquerres locals que es reunien a la Societat de Ca´n Xoroi i va participar en nombrosos actes públic i mítings republicans. També va escriure articles en vàries publicacions com Tribuna Libre, Ciudadania o El Republicano. Home de bon tarannà, va voler implementar les escoles publiques i laiques. El 1932 va promoure un debat públic que aconseguí inaugurar el Grup Escolar de la vila el febrer de 1935. Va realitzar millores importants al cementiri municipal (tancaments d'obra i forja) i també va crear la Biblioteca Municipal. El cop d'estat el va sorprendre a Palma i va retornar al seu poble malgrat les ofertes de fugir. Fou delatat, empresonat i assassinat a Son Pardo, a Palma, amb Joan Rigo. L'agost de l'any 2015 el consistori municipal el va declarar Fill il·lustre de Montuïri.

Josep Marí Juan, va nèixer l’any 1911, detingut i deportat l’any 1944 al Camp de concentració de Dachau. Finalment va ser alliberat.

Josep Pizà Moya. Conegut també com Pisanet (? 1894 - Palma, 1938), era sabater d'ofici, en concret feia soles de sabata, i aviat es va vincular al Partit Socialista. Presidí la societat obrera El Producto del Trabajo, vinculada a les Joventuts Socialistes i quan fou anomenat batle, des del seu càrrec municipal, va intentar fer desaparèixer l'atur de la vila donant feina als obrers aturats. Va pressionar els terratinents i va canviar els noms dels carrers que tenien connotacions religioses. En la mateixa línia republicana va tancar el col·legit religiós per ordre ministerial general acatant les lleis republicanes. En esclatar el cop d'estat va entregar la vara d'alcalde i els papers al cap de Falange. El van acusar d'incitar els obrers a la vaga i, així, l' onze d'abril del trenta-vuit, compareixia amb vint-i-nou persones més ( 12 homes i 7 dones), tots del seu poble, davant un Tribunal Militar constituït a l'Escola d'Arts i Oficis de Palma. De fet era un judici al poble de Consell, ja que es dictaminaren vint-i-cinc penes de mort i quatre cadenes perpètues. Després els executats sols foren tres: els germans Sureda: en Nofre i Sebastià, lliurepensadors i republicans i el batle, Josep Pizà.

Llorenç Roses Bermejo (Arecibo, Puerto Rico 1895 - Palma 1936). D'origen solleric, fill de pares emigrants a Ultramar, fou un home emprenedor i innovador. Des de petit (1900) va viure a Sóller i posteriorment es va dedicar als negocis empresarials. Molt aviat va impulsar la projecció turística de Calvià, ja que havia comprat uns terrenys amb el seu cosí Llorenç Roser Borràs al 1925. Eren les possessions calvianeres de ses Planes i son Caliu, on va emprendre la urbanització que fou aprovada el 1935. Va anomenar la zona com Palmanova. El projecte es va estroncar quan van ser confiscats els béns del propietari al 1936. D'ideologia republicana, aviat es va implicar políticament ja que els seus ideals no congeniaven amb el caciquisme illenc. Així, entre abril i juny de 1931 fou batle interí de Sóller com a president d'una comissió gestora. Posteriorment, milità a Esquerra Republicana Balear, i es donà el cas de que era cunyat del doctor Emili Darder, darrer batlle republicà de Palma. Quan s'inicià la Guerra Civil fou detengut i condemnat a 30 anys. Posteriorment, fou condemnat a la pena capital, ja que els seus enemics el volien mort. Fou afusellat en el cementiri de Palma. Es considera que la seva execució, com la de Bernat Marquès, fou una mesura intimidatòria contra la burgesia mallorquina que havia donat suport a la Segona República. Tenia quaranta-un anys i estava casat. En l'actualitat té un carrer dedicat a Palmanova.

Miquel Navarro Campomar, nascut a Palma el 1886. Picapedrer d'ofici fou un dels principals dirigents del Centre Obrer de Sa Vileta, i president del Grup Socialista de Sa Vileta. Entre 1931 i 1934 i el 1936 fou regidor de lAjuntament de Palma, amb Emili Darder com a Batle.

Pau Crespí Villalonga (Lloseta, 1879 - Alaró, 1936). Fou un sabater i batlle republicà de Mancor de la Vall. Fou president la la societat La Esperanza del Obrero (1931). El marÇ de 1931 va prendre possessió com a president de la comissió gestora que el govern civil va imposar a Mancor. El seu segon fill també era gestor d'aquesta. Fou detingut i assassinat juntament amb el seu fill Onofre Crespí Riera, de tan sols 21 anys. Pare i fill foren segrestats per un grup de falangistes i duts a la Costa de Tofla, a la carretera entre Alaró i Lloseta, on foren assassinats.

Pere Josep Cànaves Salas ( 1879 - Palma, 1938). Era mariner, encara que no exercia, ja que podia viure de diversos negocis i rendes. Fou anomenat batle en en triomf del Front Popular el febrer de 1936, ja que formava part d'Esquerra Republicana. Precisament a Pollença hi ha ver un dels pocs intents de fer front al carrer al cop militar de l'exercit africanista. Els pollencins, amb el seu batlle al capdevant, van pagar molt car la seva lleialtat a la república instaurada democràticament. El judici en el qual Pere Josep Cànaves fou condemnat a mort, fou sense cap mena de dubte un dels més espectaculars de tots el que es celebraren, ja que foren encausades cent quaranta-set persones entre militars de la base d'hidroavions i gent del poble. El fiscal va sol·licitar disset penes de mort i n'executaren vuit. Entre els indultats figuraven els dos fills del batle, Pere i Antoni, que l'acompanyaren fins als darrers moments de la seva vida

Pere Llull Fullana (Algaida, 1908 - Manacor, 1936). Regentava un comerç. Fou batle d'Algaida per Esquerra Republicana, designat per la comissió gestora de 25 de juny de 1936. Abans fou regidor d'Hisenda i el 17 d'abril autoritzà una diada festiva religiosa a Castellitx i després la vetà "davant l'actual situació i per evitar desordres". Va rebre un avís de mort: li penjaren un cap d'ase a la porta de ca seva.  El detingueren (16-08-1936) i el conduïren a la Casa de la Vila des d'on, a la nit, el portaren a Son Coletes, juntament amb vuit algaidins més, entre ells el seu pare Pere i el seu germà Antoni. Moriren tots cremats - els tres Tirons  de viu en viu, així com també el seu amic (regidor i líder republicà) Llorenç Antich Móra. En Pere Llull tenia vint-i-set anys i estava casat.

Pere Roselló Oliver (Alaró 1890 - Palma 1936). Fou un sabater compromès amb els seus companys, sindicalista i polític. Fou dirigent de les societats obreres d'Alaró La Recompensa del Obrero i La Fraternidad. Fou president (1931-36) de l'Agrupació Socialista d'Alaró. El 1931, fou elegit batle del seu poble. Arran dels fets d'octubre de 1934 fou desposseït del càrrec i empresonat. Després del triomf del Front Popular (eleccions del mes de febrer de 1936) es va amagar. Sembla ser que decidí entregar-se però fou executat (desembre del mateix any) al cementeri de Palma. Els que el van conèixer assenyalen el seu tarannà conciliador i mesurat.

Li deien En Bubo. Trenta-vuit anys. Casat. No pertanyia a cap partit polític, tot i que havia estat batle dins el període republicà, però mantenia una ferma amistat amb el notari Molina de Sineu, que era un home extremadament polititzat. Treballava de forner i, a estones perdudes, feia de carter. Ho tenia decidit: seria carter, quan el seu pare es retiràs de l'ofici. Hauria estat carter, si un desset d'agost del trenta-sis, la Guàrdia Civil de Sencelles no l'hagués detingut a ca seva. El mateix vespre el traslladaren a Palma, i fou lliurat a l'antiga Casa del Poble, controlada per homes de Falange. De llavors ençà no s'ha sabut res més d'ell.

Tomàs Seguí i Seguí, anomenat Ramellí, (Esporles, 24 de desembre de 1891 - Porreres, 4 de febrer de 1937) fou un treballador i polític mallorquí membre del PSOE des de 1916. Fou president de la Federació Gremial esporlerina i el 1920 fou regidor. Es va dedicar a millorar les condicions de vida i protecció dels menors, així com la sanitat pública. Amb la dictadura de Primo de Rivera, que dissolgué els ajuntaments, Tomàs Seguí va marxar a Cuba, on va treballar de carboner a Cienfuegos amb altres veïns emigrants d'Esporles. Va tornar a Espanya el 1927.

El 1931, a les eleccions municipals, va ser elegit regidor i després alcalde. Va destacar per les obres de sanejament públic, canalització i proveïment d'aigua potable (un problema que persistia a la zona des de feia molts anys) i les obres escolars i dotació dels centres educatius. Després dels fets d'octubre del 34, fou destituït i empresonat. L'agrupació socialista i la Casa del Poble local van ser clausurades. Després de les eleccions generals de 1936 fou rehabilitat en el seu càrrec.

Ramon Artola Casals, va néixer a Campos a l’any 1912. A l’any 1939 s’exilià a França d’on fou deportat al camp de concentració Mauthausen-Gusen, a Alemanya. Dia 31 d’agost de l’any 1941 morí a mans dels nazis. Tenia 29 anys.

Enric Bagur Carreras, de Maó, va néixer a l’any 1917. S’exilià l’any 1917 i fou deportat al camp de concentració nazi Mauthausen. Finalment poder sortir amb vida.

Enric Ballester Dalmedo, de Maó, va néixer l’any 1919. Deportat a Mauthausen-Gusen a l’any 1940, moriria assassinat el 31 de gener de 1942. Tenia 33 anys.

De Palma, vivia al barri de la Porta de Sant Antoni, tenia 50 anys quan desaparegué junt a la seva parella Ramon Fuster dia 28 de setembre de 1936, fou trobada morta a la carretera de Palma-Calvià dia 2 de octubre de 1936, al seu company també el trobaren mort al cementiri de Palma dies després, els dos per mort violenta causada per impactes de bala.

Floreal Barber Piris, de Maó, va néixer a l’any 1910. Detingut dia 8 de febrer de 1939, va ser assassinat dia 17 del mateix mes. Tenia 29 anys.

Pl de l'Esglèsia - C/ Costa i Llobera, 8
De Manacor, de malnom “Conillera i Móra”, casada i amb fills, portava menjar al seu marit que s’havia amagat arran del cop d’estat, els feixistes el cercaven i agafaren a la dona. Magdalena tenia 28 anys quan els feixistes la mataren a Son Coletes el 4 de setembre de 1936. Diuen que el seu marit es suïcidà acorralat pels feixistes i sabent de la mort de la seva dona.

Joan Beltrán Torrent, de Ciutadella, va néixer l’any 1896. Detingut dia 25 de febrer de 1939, l’enviaren pres al Castell de Sant Felip. Fou assassinat dia 20 de març de 1939 a Maó. Tenia 45 anys.

Pl de l'Esglèsia - C/ Costa i Llobera, 8
Li deien en Pompeia. Treballava de foraviler i tenia trenta-tres anys. Casat, amb Magdalena Bassa, que també fou assassinada. Era el batle de Son Carrió i possiblement pertanyia a Esquerra Republicana. Quan va produir-se el desembarcament de les tropes de Bayo, hi va unir el seu esforç i la seva escopeta. El cansament i les males condicions de vida, agreujaren la malaltia estomacal que patia i, dies abans del reembarcament, ell, malalt, oferia l'estampa del soldat vençut. La nit del tres al quatre de setembre del trenta-sis, va quedar a dormir en una caseta de camp anomenada Son Sanxo i quan va llevar-se, els republicans de Catalunya eren lluny de la costa. Conscient que havia perdut la partida, no dubtà en penjar-se abans de caure presoner de les milícies de Falange. Sembla que li restà ànim per enviar un missatge a son pare: "Mon pare, si em penj, és perquè no vull morir humiliat pels carrers de Manacor".

Exercia de gestor de l'Ajuntament i de president d'Esquerra Repubicana. Dia denou d'agost del trenta-sis, l'assassinaren a Les Lanxes. Era l'amo de Son Not.

Vicent Ferrando Botella, de Maó, va néixer a l’any 1908. Deportat al camp de concentració de Dachau Neuengamme . Tot i que no se sap amb certesa i el seu parador és desconegut, se creu morí al mateix camp.

Carrer Felicià Fuster/Carrer Joan Maragall. El Molinar
Coneguda com na “Catalina Torreta”, era de Capdepera i vivia el Molinar, es guanyava la vida fent senalles d’espart, mare d’un fill i tres filles, militava al partit comunista. Detinguda l’agost de 1936, desapareguda i assassinada pels feixistes junt amb dues de les seves filles, probablement a Porreres, el mes de gener de 1937.

Jose García Rodríguez, de Maó, va néixer l’any 1914. Deportat al camp de Mauthausen-Gusen a l’any 1941, fou assassinat el dia 21 d’octubre e 1942. Tenia 28 anys.

Sebastià Garriga Arrom, de Maó, va néixer l0any 1910. S’exilià l’any 1939 i fou deportat a Mauthausen- Gusen a l’any 1941. El mateix any, dia 23 de juliol de 1941, morí assassinat. Tenia 31 anys.

Tenia denou anys i treballava a l'empresa "Ferrer de Carreteras". Cantava molt bé Bartomeu Ginard i, tal volta, si no l'haguessin cosit inesperadament a trets, la seva veu hauria adquirit notorietat. Això no obstant, la vida de Bartomeu Ginard va quedar en projecte. Estava tranquil a Na Marranxa i berenava de trempó. Què podia témer un home que berena feliç de trempo? Docs pot tèmer, fins i tot, la mort. A Bartomeu Ginard li dispararen des de la carretera de Capdepera i ací s'acaba la història.

Manuel Gómez Garcia, d’Alaior, va néixer l’any 1911 i fou assassinat dia 20 de març de 1939. Tenia 28 anys.

Tenia 22 anys, era comunista i vivia al barri palmesà de la Soledat, fou detinguda pels feixistes i tancada a la presó de dones Can Sales dia 31 de desembre de 1936 d’on desaparegué uns dies després, concretament la nit de reis de 1937. Es sospita que fou assassinada a Porreres junt a Aurora Picornell, Catalina Flaquer i les seves filles Maria i Antònia Pascual Flaquer.

Nascuda a Manacor, fou assassinada el dia 1 de setembre de 1936, tenia 54 anys, era casada i amb fills, diuen que un veí la matà per qüestions personals, fos com fos, el fet és que fou assassinada a i enterrada a Sa Finca de Son Perot del terme municipal de Manacor.

Rafel Xamena, nascut el 15 d'abril del 1901 a Santa Catalina i mort el 6 de gener del 1942, és un dels set mallorquins que foren deportats al camp de concentració austríac.

Més de 350 persones desaparegudes. En la 1a intervenció s'ha identificat a Antoni Alomar Mas, Francesca Llull Font, Francesca Salas Llull, Pere Llull Fullana i Miquel Palmer Duran. En la 2a intervenció, s'ha identificat a Aurora Picornell Femenias, Belarmina González Rodríguez, les Roges del Molinar (Antònia Pascual Flaquer, Maria Pascual Flaquer i Catalina Flaquer Pascual), Andreu Blanch Bauçà, Emilio García-Peñuela Orgaz, Antonio González Rodríguez, Jaume Bauzà Far, Joan Monserrat Parets i Miquel Montserrat Parets. El 2025 s'ha identificat a Gabriel Picornell Femenías, germà d'Aurora Picornell. En la 3a intervenció, s'ha identificat a Bartomeu Fornes Bordoy i Serafí Vives Servera.
Civils, alguns militars republicans i les cinc infermeres/milicianes que arribaren amb l’expedició de Bayo

Li deien Campos. Va néixer a Eivissa el 1888. Va ser mestre d’obres, constructor del Gran Hotel, més conegut com a Montesol. Era membre de la UGT, del Partit Socialista i del Comitè Antifeixista d’Eivissa. Va ser afusellat el 30 de setembre del 1942, al cementeri de Palma.

Va néixer l’any 1919. Exiliat i deportat l’any 1939 al Camp d’Argelès, a la presó de Vernet. Finalment va ser alliberat.

Va néixer l’any 1917. L’any 1939 fou exiliat i deportat a Mauthasen-Gusen l’any 1940. Finalment va ser alliberat.

Va néixer l’any 1908. L’any 1939 fou exiliat i deportat a Mauthasen-Gusen l’any 1941. Finalment va ser alliberat.

Va néixer l’any 1910. L’any 1941 fou deportat a Mauthasen-Gusen. Finalment va ser alliberat.

Va néixer l’any 1892. L’any 1942 fou deportat a Mauthasen-Gusen. Finalment va ser alliberat.

En memòria de les víctimes del feixisme i de la seva lluita en defensa de la justícia i la llibertat. En aquest indret, entre l’agost i el setembre de 1936, foren enterrades centenars de víctimes assassinades per la repressió franquista. Que el seu compromís per assolir un món millor, més just i igualitari no caigui mai en l’oblit. Comissió Tècnica Llei 10/2016

En memòria de les persones represaliades pel feixisme i de la seva lluita en defensa de la justícia i de la llibertat. En aquest indret foren enterrades Isidro del Río Usón José RodríguezAcosta Antonio Benedit Moreno Vicent Cervera Grau víctimes assassinades per la repressió franquista entre 1941 i 1942. Que el seu compromís per assolir un món millor, més just i igualitari, no caigui mai en l'oblit. Comissió Tècnica Llei 10/2016

Fossa del Cementeri Vell de ses Figueretes
S'han realitzat tres intervencions dins els anys 2018, 2020 i 2022. En la 2a intervenció s'ha identificat a Josep Vidal Ramon. En la 3a intervenció s'ha identificat a Bartolomé Costa Serra i Mariano Castelló Castelló.

Pou de Son Lluís, possessió de Son Lluís.
Es tracta d’un pou que va ser emprat per tirar-hi tres persones vives durant la repressió.

Sembla molt difícil localitzar els cossos que hi varen llençar.
No se sap el nombre de persones que hi varen ser tirades.
La fossa són els penya-segats on llençaren les víctimes.

Fosses exhumades en dues intervencions del Govern de les Illes Balears.
Impossible determinar el nombre de persones que hi ha enterrades, tot i que hi ha nombroses aportacions al llarg dels anys que parlen de l’existència de 500 persones en una sola fossa, al llarg de la platja.
Es tracta d'una ampla extensió de terreny on s'esperava trobar despulles humanes de centenars de víctimes. Encara que es podia assegurar, amb tota seguretat, l’existència d’una fossa de grans dimensions vora el mar, a la zona més septentrional de la platja de Sa Coma, en molts altres indrets es troben evidències d’enterraments. Malauradament no s'han trobat restes.

Va néixer a Sant Antoni de Portmany, el 21 de juny de 1901. Casat amb na Catalina Costa Ribas, amb qui tenia un fill. Treballava com a pescador al vaixell Bohemio. Va ser el primer que va sortir al carrer amb la bandera tricolor. Fou assassinat el 21 de gener de 1937, a Eivissa.

Va néixer a Sant Joan de Labritja l’any 1908. Era mestressa de casa. Va ser detinguda l’1 d’octubre de 1936 i executada a la tàpia del fossar de ses Figueretes la nit del 2 d’octubre de 1936.

Bartomeu Florit Pellicer, de Maó, va néixer l’any 1899. Exiliat l’any 1939, fou deportat l’any 1941 a Mauthausen-Gusen. Morí assassinat el mateix any, dia 24 de novembre. Tenia 42 anys.

Emili Darder Cànaves (Palma, 20 de juny, 1895 - Palma, 24, febrer, 1937). Fou un prestigiós metge i polític. Es llicencià i doctorà a la Universitat de València (1915) i fou membre de les acadèmies de Medicina i Cirurgia de Palma (1926), Barcelona (1933) i vocal de la Junta de Congressos de Metges de Parla Catalana. A partir de 1927 fou cap de la secció d'epidemiologia de l'Institut d'Higiene de les Balears. Va publicar nombrosos articles mèdics en revistes especialitzades. També s'implicà en la vida política i en les opcions esquerranes. Fou un dels fundadors de l'Associació per la Cultura de Mallorca (1923) de la qual n'ostentà la presidència vàries vegades. El 1931 fou elegit regidor a Palma pel Partit Republicà Federal de Mallorca. Presidí les comissions de Sanitat i Educació (Projecte General de Construccions Escolars de 1931, i Pla de Reorganització dels Serveis Sanitaris Municipals de 1932). El 1932 fou un dels fundadors de l'Acció Republicana de Mallorca que el 1934 es transformà en Esquerra Republicana Balear. El desembre de 1933 fou elegit batlle de Palma i aconseguí moltes millores per a la ciutat, entre elles, la dotació de més d'aigua i millor clavegueram, impulsà la construcció de guarderies, escoles (Son Espanyolet, Coll d'en Rabassa i el de l'avinguda Alexandre Roselló, 1934). També impulsà la reforma sanitària municipal i dotà de noves seccions a la Casa de Socors, millorà els mercats municipals i intentà pal·liar l'atur. Després de la suspensió de les seves funcions per l'octubre del 1934, retornà el 1936 amb el Front Popular. Fou detingut immediatament els dies del cop d'estat i tancat al Castell de Bellver, li foren embargats els seus béns i fou sotmès a Consell de Guerra i condemnat a mort. Fou afusellat al cementeri de Palma amb d'altres batlles republicans.

Va néixer el 5 de febrer de 1905 a Sant Jordi de Ses Salines. Era agricultor tot i que també treballà esporàdicament de jornaler a Ses Salines d’Eivissa. Estava casat i tenia quatre fills. Quan el van anar a cercar a casa seva, a Can Coves, es va entregar voluntariament pronunciant, “cap mal he fet, cap mal em poden fer”. La família creu que el portaren directament al cementiri de Ses Figueretes, a Vila, d’on moriria assassinat el dimecres 17 de febrer de 1937, a l’edat de 32 anys. Mai s’ha recuperat el seu cos.

3 persones identificades: Jaume Gual Mas, Joan Gual Genovart «en Puro», Miquel Salom Ribot «en Mio»

4 persones localitzades de les quals 2 han estat identificades: Antoni Castañer Cifre, Miquel Marquet Perelló
Tres fosses amb un total de cinc persones

Va néixer el 1895. Era jornaler, natural d’Eivissa i residia a Sant Jordi. Formava part de la gestora del Front Popular de l’Ajuntament de Sant Josep. Va fugir d’Eivissa i va morir a València, a finals de març del 1939. Nascut a Sant Josep el 1895. Membre fundador del Partit Comunista a Eivissa el 1936. Membre de la comissió gestora de Front Popular a Sant Josep el març de 1936. Empresonat per les autoritats militars arrel del cop d'estat de juliol de 1936. Membre del Comitè Revolucionari de Sant Josep l'agost de 1936, un cop desembarcades les tropes republicanes. Acusat a la Causa General d'haver guardat la presó habilitada a la casa parroquial de Sant Josep. Abandona l'illa el setembre de 1936. Internat a un camp de concentració. Morí molt probablement a València en data desconeguda. Un informa de la falange de Sant Josep el dóna com a "difunt" el setembre de 1941.

Era natural d’Eivissa i vivia a Sant Miquel de Balansat, al municipi de Sant Joan de Labritja. Va ser acusada d’haver robat l’emprendada de la marededeu de l’església de Sant Miquel. Va ser executada a la tàpia del fossar de ses Figueretes la nit del 2 d’octubre de 1936. Pocs dies després es va descobrir l’autor del robatori. Tenia vint-i-nou anys i era mare d’una nina.

Una fossa a Salma (aleshores de propietat privada, ara espai públic prèvia expropiació) a la carretera MA-15 de Palma a Cala Rajada

10 persones amb identitat coneguda i 5 amb identitat desconeguda

1 víctima amb identitat coneguda i 2 víctimes amb identitats desconegudes

Va néixer a Eivissa l’any 1899. Era picapedrer de professió i afiliat a l’associació El Compañerismo. Era casat, pare d’una filla i d’un fill. Va ser assassinat el dia 6 d’octubre de 1936, quan tenia trenta-set anys.

Camí de Can Frontera,28- (Davant de la casa familiar) Pla de na Tesa (Marratxí)
Era casat i vivia a Es Pla de na Tesa. De professió era picapedrer. Esperantista i d'idees anarquistes. Tot i el seu ofici, va ser un home culte que viatjà per Europa per reunir-se amb altres esperantistes i anarquistes. Segons bibliografia, estava relacionat amb el Front Popular i amb l’Agrupació Socialista del Pont d’Inca. Va fugir del seu domicili des del 18 de juliol de 1936. S’amagà dins una cisterna a Son Coc, i segons la versió oral i familiar «va estar més de cinc mesos amagat». El varen trobar i fou assassinat entre desembre del 36 i gener del 37.

Va néixer a Santa Maria del Camí i visqué a Alcúdia. Fill de Jordi Pasqual Estarelles i Bàrbara Quetglas Mateu, viduo i amb cinc fills. És detingut el 12 de setembre de 1936 pels falangistes a la rota familiar del camí de s’Alou i posteriorment duit a la presó de Can Mir. Va ser víctima d’una treta el 15 de gener de 1937 i ja no es va saber res més d'ell. Tenia 50 anys. Trobades les seves restes a la fossa de Porreres l'any 2016 i dipositades al cementiri d'Alcúdia el 17 de febrer de l'any 2022, amb un acte públic d'homenatge.

Difícil, perquè els indrets en els quals els enterraren han sofert múltiples intervencions al llarg dels anys

JAUME COLOMAR JUAN,MIQUEL COSTA YERN,JOSEP RIERA MAYANS
JAUME COLOMAR JUAN, de Can Vicent Savines: va néixer el 5 de febrer de l’any 1912 a Formentera. Era mariner d’un vaixell de cabotatge. Va ser deportat el 6 d’agost del 1940 a Mauthausen i traslladat el 17 de febrer del 1941 a Gusen, on va morir el 10 de gener de 1942. Tenia 29 anys.MIQUEL COSTA YERN, de can Miquel Coques: va néixer el 17 de gener del 1914 a Formentera. Va ser deportat a Mauthausen el 6 d’agost del 1940 i traslladat a Gusen el 17 de gener del 1941, on va morir el 15 de desembre del mateix any. Tenia 27 anys.JOSEP RIERA MAYANS, Pep de can Toni Martí: va néixer el 25 d’agost del 1914 a Formentera. Al setembre del 36 va aconseguir fugir de l’illa a bord del Miguel Pequeño. Fou deportat a Mauthausen el 6 d’agost del 1940. Va ser traslladat a Gusen el 17 de febrer del 1941, on va morir el 30 de novembre del mateix any. Tenia 27 anys.

Els Heinemann era un matrimoni jueu alemany, tenien dues filles, vivien a Palma, concretament el barri del Terreno, es van exiliar a Mallorca els anys 30 fugint de l’Alemanya de Hitler. Però els feixistes no els deixaren tranquils, la Gestapo i la policia franquista els seguien perseguint. L’any 1940 reberen una carta de la falange amb les ordres d’abandonar l’illa, no suportaren les pressions i dia 23 de juny de 1940 decidiren suïcidar-se. Ernest tenia 62 anys i la seva dona Irene 61, estan enterrats al cementiri de Palma.

Fossa exhumada en dues intervencions dintre del primer i segon pla d'exhumacions del Govern de les Illes Balears. Malauradament, la víctima que es cerca, Joan Alemany Villalonga, batle de Búger i diputat provincial, no ha estat de moment localitzada.

Carrer De la Sala 8 (davant de la casa on va viure)
Conegut com a Pepe de Son Mannà. Va néixer l’1 d’agost de 1905 a Binillobet (es Mercadal). Era pagès de professió. Visqué a Alaior, on es casà amb Catalina Seguí Torres i tingué tres fills, Horacio, Zulema i Amàlia. Va ser soci del Cercle Democràtic i Republicà d’Alaior i el 1937 s’afilià al Partit Comunista. El 20 de març de 1939 fou detingut, acusat de propagandista marxista i espia del comissari polític. La Fiscalia demanà la cadena perpètua o la pena de mort i el 26 de gener de 1941 el Consell de Guerra el va condemnar a cinc anys de presó. El 2 de juny de 1941 fou posat en llibertat condicional, després de més de dos anys empresonat. Va morir el 7 de febrer de 1956.

Fossa del Cementeri Nou de Sant Francesc (Es Campament)
La incorporació d’aquesta actuació és dins el tercer i quart pla d’exhumacions. Del primer és fruit de l’estudi històric elaborat per Antoni Ferrer Abárzuza dins el tercer Pla de Fosses del Govern de les Illes Balears, que dóna per definitiva la xifra de 58 víctimes mortals del penal de Formentera (es Campament) entre 1941 i 1942 i defineix tres indrets del cementeri municipal de Sant Francesc on es poden dur a terme intervencions viables per tractar de localitzar les seves restes. Mentres que dins el Quart Pla de Fosses del Govern de les Illes Balears, es dóna per definitiva la xifra de 52 víctimes mortals del penal de Formentera (es Campament).
S'han identificat a sis víctimes: A la 1a Intervenció: Francisco Solano Vera i Isaac Rodríguez Lagar. A la 2a Intervenció: José Corvacho Sánchez. El 2025 s'han identificat a Francisco Delgado Marchío, Antonio Sánchez Capilla i Manuel Gordillo Vega.

Un nombre indeterminat de persones pendents d'identificar

Antoni Noguera Olives, de Maó, va néixer l’any 1912. Exiliat a l’any 1939, fou deportat al camp de Mauthausen-Gusen. El mateix any, el 16 de desembre moriria assassinat. Tenia 29 anys.

Vicent Rotger Mercadal, de Maó, va néixer l’any 1915. S’exilià l’any 1939 i fou deportat al camp de Dachau-Allach Natzeweiler. Quan fou deportat tenia 29 anys. Tot i que el seu parador és deconegut, s’estima morí al mateix camp.

Zona Llucmajor. Coneguda la carretera com a «Circuito Estratégico», es tracta del tram més important de construcció que hi trobam a Mallorca. Partint des del Fort de Regana fins a gairebé l’entrada de Porto Cristo, la seva distància és de gairebé 50 quilòmetres de llargària. En el tram que passa per la localitat de Llucmajor hi treballaren centenars de presoners enquadrats en els camps del Fort de Regana, Son Granada, s’Àguila i Capocorb Vell. Quatre camps de treball que s’anaven obrint a mesura que la carretera avançava i els desplaçaments dels presoners es feia de cada cop més inviable. Per tant, trobam la presència de presoners entre el mes de desembre de 1936 i el final de 1939. En aquests camps —establerts en tendes de campanya o en possessions— hi varen conviure presoners governatius, presoners de guerra enquadrats dins els Batallons de Treballadors i, ja en la postguerra, presoners del Batallons Disciplinaris de Soldats Treballadors. La construcció que es dugué a terme és la carretera principal que parteix del Fort de Regana fins a Cap Blanc i segueix fins a la localitat de Campos.

Àlvar Cardona Carreras, de Maó, va néixer l’any 1914. Deportat a Mauthausen-Gusen a l’any 1940, moriria assassinat el dia 18 de desembre de 1941 al Castell de Hartheim. Tenia 27 anys.

Antoni Adrover Santandreu, anomenat popularment En Ravenet ( 1898 - Manacor, 1936). Treballador del camp, foraviler. Vivia a Son Campanario. Fou anomenat Delegat de l'Ajuntament a Son Negre. Detingut i assassinat el setembre del 36 fou mort a Son Coletes. Tenia trenta-vuit anys i estava casat.

Coneguda la carretera com a «Circuito Estratégico», es tracta del tram més important de construcció que trobam a Mallorca. Partint des del Fort de Regana fins a gairebé l’entrada de Porto Cristo, la seva distància és de gairebé 50 quilòmetres de llargària. A la localitat de Campos trobam el primer camp de treball que va obrir les seves portes: Sant Joan de Fontsanta, obert l’1 de desembre de 1936 i, igual que passava amb Llucmajor, Santanyí o Felanitx i Manacor, els presoners eren moguts a mesura que era necessària la seva mà d’obra. A banda d’aquest primer camp, destacam prop d’aquesta ubicació un dels camps més importants de Mallorca, Son Catlar, el qual va funcionar des de mitjans de 1937 fins a la clausura dels camps l’any 1942. A més, a la localitat de Campos també s’hi pot destacar Can Farineta, i a Santanyí el Rafal des Porcs i es Pujol. Entre desembre de 1936 i desembre de 1942 els presoners d’aquestes infraestructures realitzaren la construcció de la carretera des de Llucmajor fins a Felanitx, uns 30 quilòmetres de construcció de carretera. A més, també dugueren a terme la construcció de la carretera entre Santanyí i el Cap Salines. Aquesta fou una de les zones més construïdes atès que, per la gran quantitat de platges, posseïa les característiques idònies per patir un desembarcament enemic. A diferència dels camps de treball de la resta de la geografia espanyola a Mallorca les tretes no eren habituals, per la qual cosa no trobam afusellaments en aquests tipus de centre punitius. Ara bé, aquí trobam una excepció: la treta de Dionisio Pastor Balsero, que va ser tret del camp de Banys de Sant Joan de Fontsanta el 9 de febrer de 1937 i posteriorment afusellat a la Creu de Porreres.

JAUME ROIG MAYANS, de can Vicent Corda de la Mola: va néixer el 25 de juliol del 1912 a Formentera. Era mariner. Va ser deportat a Mauthausen el 6 d’agost del 1940 i traslladat a Gusen el 17 de febrer del 1941, on va morir el 29 de juliol del mateix any. Tenia 29 anys.

ANTONI PLANELLS GUASCH, de can Toni Marc: va néixer el 7 d’abril del 1913 a Formentera. Va ser deportat el 13 de desembre del 1940 a Mauthausen i traslladat a Gusen el 24 de gener del 1941, on va morir el 16 de novembre de 1941. Tenia 28 anys.

Cementiri municipal Selva, s'hi accedeix per un desviament de la carretera que va de Selva a Caimari
Dues persones amb identitats conegudes. És possible que n'hi hagi més: Pedro Morro Payeras, José Luis Santo Toribio del Castillo.

114 cossos localitzats de les quals 23 han estat identificades. A la 1a intervenció , es varen identificar 14 víctimes (Joan Canyelles Capllonch, Jaume Capó Amengual, Rafel Cifre Torres, Llorenç Coll Sastre, Gabriel Ferriol Gelabert, Guillem Frau Moragues, Mariano Galiana Galiana, Joan Losa Campomar, Gaspar Macià Ventaloni, Baltasar Moyà Bauzà, Ignasi Picornell Femenies, Miquel Ques Torrens, Tomàs Seguí Seguí, Pedro Vallespir Amengual) . A la 2a intervenció, s'han identificat 9 víctimes (Jaume Ordines Arrom, Miquel Cabot Dolç, Jordi Colom Estarellas, Bartolomé Matas Alemany, Antoni Company Oliver, Miquel Pascual Quetglas, Llorenç Martorell Suárez, Gabriel Picornell Serra i José Mercadal Marqués).

Entrada del Quarter General Luque, a la terra a la voravia
Nascut el 21 de gener de 1896 a Palma. Era el fill gran de Pedro i Severa. Va ingressar el 1912, amb setze anys, a l’Acadèmia d’Armes de Salamanca. El 1916 fou destinat al Fort de Cabrerizas, a Melilla. Va participar a les batalles del Rif. L’any 1922 es va casar amb Pilar Vera Santana. Fou comandant del Batalló de Caçadors de Ceuta, núm. 7. El 17 de juliol de 1936 el varen detenir, ja que es va mantenir fidel al Govern de la Segona República. Va ser condemnat a mort en Consell de Guerra, el 19 de novembre de 1936. Va ser afusellat a Melilla, el 4 de desembre de 1936.

Antoni Ferrer Calvo, Antoni Planells Bonet, Antoni Rosselló Roig, Bartomeu Marí Escandell, Bartomeu Vallori Andrade, Joan Bonet Ribas, Joan Palerm Planells, Joan Torres Ribas, Pere Ferrer, Vicent Juan Torres,Vicent Ramon Tur
Antoni Ferrer Calvo,Va néixer l’any 1909. Exiliat a l’any 1939, va ser deportat a Mauthasen-Gusen el 1940. Finalment va ser alliberat. Antoni Planells Bonet,Va néixer l’any 1909. Exiliat i deportat a Mauthasen-Gusen l’any 1944. Finalment va ser alliberat. Antoni Rosselló Roig,Va néixer l’any 1901. Exiliat i deportat a Mauthasen-Gusen l’any 1941. Finalment va ser assassinat el 21 d’abril de 1942. Bartomeu Marí Escandell,Va néixer l’any 1918. Exiliat l’any 1939 i deportat a Mauthasen-Gusen l’any 1941. Finalment va ser alliberat. Bartomeu Vallori Andrade,Va néixer l’any 1924. Deportat a Mauthasen-Gusen l’any 1942. Finalment va ser alliberat. Joan Bonet Ribas,Va néixer l’any 1899. Deportat a Mauthasen-Gusen l’any 1941. Finalment va ser assassinat el 21 de juny de 1941. Joan Palerm Planells,Va néixer l’any 1911.Exiliat l’any 1939 i deportat a Mauthasen-Gusen l’any 1944. Finalment va ser alliberat. Joan Torres Ribas,Va néixer l’any 1914. Exiliat l’any 1939 i deportat a Mauthasen-Gusen l’any 19440. Finalment va ser alliberat. Pere Ferrer, Va néixer l’any 1916. L’any 1944, va ser detingut i deportat a Mauthasen-Gusen l’any 1944. Finalment va ser alliberat. Vicent Juan Torres,Va néixer l’any 1913. Va ser detingut i deportat a Mauthasen-Gusen l’any 1941. Finalment va ser alliberat. Vicent Ramon Tur, Va néixer l’any 1915. Detingut i deportat a Mauthasen-Gusen l’any 1941. Finalment va ser alliberat.

Arbre de la Memòria al Cementiri de Palma
En memòria de les víctimes del feixisme i de la seva lluita en defensa de la Justícia i la Llibertat. En aquest indret, entre 1936 i 1943, foren enterrades prop de mig miler de persones assassinades per la repressió franquista. Que el seu compromís per assolir un món millor, més just i igualitari no caigui mai en l’oblit. Comissió Tècnica Llei 10/2016 19 de juliol de 2018

Arbre de la Memòria al Cementiri de Sant Ferran
En memòria de les víctimes del feixisme i de la seva lluita en defensa de la justícia i la llibertat L’1 de març de 1937 varen ser assassinats en aquest indret: Vicent Cardona Colomar, de can Fumeral Jaume Ferrer Ferrer, de can Jaume Morna Josep Ribas Marí, de can Pep de Baix Jaume Serra Juan, de can Mariano d’en Corda Joan Tur Mayans, de can Pep Damià Comissió Tècnica Llei 10/2016.

Pla de Son Mas, antic cementiri municipal. En l'actualitat està totalment remodelat i és un parc públic amb un teatre i la caserna de la policia local
Impossible. Sembla que els cossos poden ser dins l'ossera de Son Coletes. Senyalitzar com espai de memòria
105 persones amb identitats conegudes i una altra quantitat indeterminada de persones sense identificar

Pendent d'exhumar al 4t Pla d'exhumacions del Govern de les Illes Balears
Abans de la Guerra s’hi enterraven les persones de Son Carrió que no disposaven de tomba pròpia; després es va ocupar amb republicans morts als fronts de Porto Cristo i Son Carrió

5 persones amb identitats conegudes i entre 10 i 15 amb identitats desconegudes

Solar en què es varen fer les fogueres. Situat davant la fossa del punt anterior. En l'actualitat, l'espai l'ocupen un carrer i un conjunt d'edificis
Aproximadament 100 víctimes amb identitat desconeguda

Inviable. Sembla que els cossos poden ser dins l'ossera de Son Coletes

Son Morro dels Llanterners. Propietat privada

Ses Coves Blanques, platja de Porto Cristo
2 víctimes pendents d'identificació. Molt possiblement, dins la platja n'hi hagi més.

De moment està com a fossa inviable. S'ha de fer una investigació més acurada.
20 persones, de les quals es coneix la identitat de 5

Exhumada al 2018, corresponent al 2n Pla d'Exhumacions del Govern de les Illes Balears
20 persones desparegudes, 10 s'han localitzat, 5 han estat identificades: Juana Baño Morales, Joan Ferrà Ferrà, Josep Pont Cladera, Joan Domingo Covas, Bartomeu Cabanellas Botia
Les víctimes que s'estimaven localitzar eren al voltant de 20 (inscrits en el Registre del Jutjat de pau) i un número indeterminat que no van ser inscrits, dels quals es coneixia la seva existència per testimoniatges orals. Van ser enterrats en dues àrees del cementiri de Calvià (tram esquerre i fosses de terra) i cada grup estaria enterrat en una àrea diferent del cementiri vell.

La possible fossa està localitzada al municipi de Capdepera, als afores del poble en direcció a Son Servera, a poca distància de la carretera i de les cases de la finca situada entre S'Olivar del Biel Martí i "Sa Casa Blanca"
Difícil per la incertesa de saber el lloc exacte i per les intervencions que el terreny ha experimentat al llarg dels anys

3 víctimes identificades: Antoni Oliver Jordà, Miquel Martorell Gelabert i Macià Salvà Coll.

445 persones, de les quals es conèix la identitat de 366 .
Es tracta d’un conjunt de vàries fosses, conegudes com “hoyos”, en les quals es dipositaven els cossos de les persones assassinades que trobaven per diferents indrets del Municipi o de les afusellades contra les parets del mateix cementiri. 445 persones, de les quals es conèix la identitat de 366.

4t Pla d'Exhumacions del Govern de les Illes Balears
La fossa està en una zona limítrofe entre Son Servera i Sant Llorenç
Probable. La fossa no ha experimentat cap variació aparent

Es cercava Andreu Sastre Ferragut, documentat amb causa, que malauradament no va ser localitzada en la intervenció del segon pla d'exhumacions del Govern de les Illes Balears.

Antic Cementiri Municipal. Inexistent d'ençà de 1955
Impossible. El cementiri on varen ser enterrats ja no existeix i els cossos varen ser dipositats dins l'ossera de la instal·lació actual

Fossa del cementiri, 1 persona amb identitat coneguda i probabilitat d'altres víctimes amb identitats desconegudes.

Tercera fase inclosa al Pla d'Exhumacions 2021-2022
Pou de la finca de Son Danús i possible fossa comuna del cementiri de Santanyí.
2 persones amb identitats desconegudes, encara que és possible que siguin més.

Possessió de Son Bauló. Carrerassa des Metge Perico.
Pràcticament impossible. El pou i els seus entorns han estat objecte d’enormes modificacions durant els darrers anys.
Es tracta d’un pou utilitzat com a fossa.

Pou de s’Àguila, sa Marina, finca El Porxat.
Una persona identificada: Julià Fullana Mas
Pou o avenc transformat en pou, on els franquistes hi tiraren gent, vius o mal ferits.

La pedrera d’en Coix és a prop del nucli urbà des Pujols, a l’illa i terme municipal de Formentera. Es tracta d’una antiga pedrera de marès, damunt la qual s’hi va edificar l’hotel Rocabella a la dècada de 1950. La propietat del terreny on en principi es troben les restes dels afusellats durant la Guerra Civil és estatal, ja que és una zona costanera i, per tant, de domini públic.
No s’ha fet fins ara cap intervenció oficial en aquesta fossa, però la construcció de l’hotel Rocabella a la dècada de 1950 i una forta tempesta que va tenir lloc a la dècada de 1980 trastocaren el primitiu enterrament dels cinc cadàvers.
La fossa es troba a la pedrera d’en Coix perquè allí foren assassinats cinc formenterers el 20 de novembre de 1936. Aquestes persones foren detingudes per elements paramilitars de l’illa, i conduïdes posteriorment a la pedrera des Pujols, on foren afusellats per falangistes formenterers, segons diversos testimonis. Cap dels executats havia estat dirigent polític o sindical durant la Segona República (1931-1936) o durant la breu ocupació republicana de Formentera en la Guerra Civil (del 7 d’agost al 13 de setembre de 1936). Es tractava només de simples simpatitzants d’esquerra o militants de base i, en aquest sentit, en algunes de les morts s’hi barrejaren qüestions personals i econòmiques.

La pujada de la Mola està situada entre el nucli urbà des Caló i el del Pilar de la Mola, a l’illa i terme municipal de Formentera.
No s’ha fet fins ara cap intervenció oficial en aquesta fossa. Les restes humanes en principi continuen estant en el mateix lloc on foren enterrades, per la qual cosa la seva localització no hauria de ser massa complicada, malgrat que es tracta d'una zona boscosa.
La fossa es troba l’inici de la pujada de la Mola, prop del punt on es creuava el camí Vell de la Mola amb la carretera general que va del port de la Savina al far de la Mola, no gaire lluny del nucli urbà des Caló.

Fossa del Cementeri Vell de Sant Francesc
El cementeri Vell de Sant Francesc es troba al nucli urbà del mateix nom, darrere l’església parroquial de Sant Francesc Xavier, a l’illa i terme municipal de Formentera.
S’ha fet la 2a fase d'intervenció oficial en aquesta fossa.
La fossa es troba al cementeri Vell de Sant Francesc perquè allà hi fou assassinat un formenterer el 25 de febrer de 1937. Aquesta persona fou detenguda per elements paramilitars de l’illa i portada al recinte esmentat, on fou assassinada per falangistes formenterers, segons diversos testimonis. La víctima no havia estat dirigent polític o sindical durant la Segona República (1931-1936) o durant la breu ocupació republicana de Formentera en la Guerra Civil (del 7 d’agost al 13 de setembre de 1936). Es tractava només d’un simple simpatitzant d’esquerra o militant de base i, en aquest sentit, en la seva mort s’hi barrejaren també qüestions personals.

El cementeri de Sant Ferran, situat a l’illa i terme municipal de Formentera.
La intervenció arqueològica al cementiri es dugué a terme entre els dies 29 de novembre i 3 de desembre de 2017. El resultat de tots els sondejos va ser negatiu, no trobant-se indicis de la localització de la fossa. Tot i que la fossa comuna de la Guerra Civil del Cementiri de Sant Ferran no ha pogut ser localitzada in situ, sí que ha estat possible la identificació de diversos indicis que suggereixen que en aquesta localització és produïren afusellaments i que les restes acabaren a l'ossari.
5 víctimes amb identitats conegudes no localitzades.
La fossa es troba al cementeri de Sant Ferran perquè allà hi foren assassinats cinc formenterers l’ 1 de març de 1937. Aquestes persones foren detengudes per elements paramilitars i conduïdes posteriorment al cementeri esmentat, on foren afusellades per falangistes formenterers i eivissencs, segons la veu popular. Les víctimes foren executades a la paret exterior del cementeri i després enterrades dins aquest recinte, segons diversos testimonis. Cap dels executats havia estat dirigent polític o sindical durant la Segona República (1931-1936) o durant la breu ocupació republicana de Formentera en la Guerra Civil (del 7 d’agost al 13 de setembre de 1936). Es tractava només de simples simpatitzants d’esquerra o militants de base i, en aquest sentit, en algunes de les morts s’hi barrejaren qüestions personals i econòmiques.

Josep Maria Van-Walre Coloma, d’Es Castell, va néixer a l’any 1902. S’exilià l’any 1939 i seria deportat al camp de Mauthausen-Gusen a l’any 1941. Moriria assassinat el mateix any, concretament el 6 de desembre. Tenia 39 anys.

Joan Gelabert Miquel, de Sineu, va néixer l’any 1895. L’any 1940 va ser deportat al camp de Mauthausen-Gusen, a Alemanya. Dia 3 d’agost de 1941 morí assassinat a mans dels nazis. Tenia 46 anys.

Bartomeu Rullan Socias, d’Escorca, va néixer l’any 1912. Deportat al 1944 a Buchenwald – Gandersheim. Tot i que probablement morí al camp de concentració no se sap si poder finalment salvar la vida.

Joan Servera Pons, de Sóller, va néixer l’any 1910. El deportaren a Mathausen a l’any 1941. Finalment podria sortir amb vida

Pere Bennássar Bernat, de Sóller, va néixer a l’any 1895. El deportaren al camp de Dachau Flossenbürg – Hersbruck a l’any 1944. Finalment fou alliberat.

Miguel Azuaga Villalonga, de Sóller, va néixer a l’any 1911. S’exilià a l’any 1939 i seria deportat a Mauthausen al 1941. Miguel no va tenir la sort dels altres sollerics, Pere i Joan. Morí assassinat el dia 22 d’octubre de 1942 a l’edat de 31 anys.

Nascuda a l’Olleria l’any 1881. Teixidora d’ofici, autodidacta i àvida lectora, de fermes conviccions espiritistes. Compromesa ambl’anarquisme i gran oradora. El 16 d’agost de 1936, amb la intenció d’alliberar Mallorca del feixisme al qual es trobava sotmesa, juntamentamb les seves companyes del batalló femení varen partir cap a l’illa des del port de Barcelona amb la columna del comandant Antonio Anido. Després de vint dies de lluita, ella i quatre de les seves companyes varen ser capturades, torturades i executades a Manacor, el 5 desetembre de 1936.

Miquel Fiol i Martí, va néixer a Alaró l’any 1901. Casat amb Antònia Bibiloni Pizà, amb qui va tenir dos fills, Francisco i Rafel. Era sabater. Pertanyia al Partit Comunista. El seu cos mai no va aparèixer.

De mal nom, s'Esparter. Nascut a Felanitx, regentava un comenrç d'espart i era militant d'Esquerra Republicana Balear. Fou trobat al llit de la seva filla vençut pel desassossec, i a empentes dels feixistes fou conduït a l'Ajuntament on havia estat regidor. Després el traslladaren a la Casa del Poble de la Ciutat de Mallorca, convertida en caserna de Falange. Va ésser afussellat el 15 de gener de 1937, amb sis persones més, a l'hemicicle del cementeri de Palma.

Pagès de professió. Va passar a les files de Bayo en el desembarcament i després a Menorca. Va ser escolta del general Brandaris i va intervenir en la mort del tinent Losada. D'això l'acusaren en el sumaríssim. La seva filla guarda una carta que va escriure en capella la matinada prèvia al seu afusellament.

José María Aguirre Salaberría (Markina-Xemein, 1919 – Palma, 6 de setembre de 2009) fou el pres 4.553 de Mauthausen segons ell mateix deixà dit en un manuscrit que publica al Diario de Mallorca del dimarts 8 de setembre de 2009. Era el més gran d'una família de vuit germans. Encara que va néixer a Markina, la família es va traslladar a Irun, ciutat en la qual va créixer. L'inici de la guerra civil espanyola va obligar la família Aguirre a refugiar-se a Hendaia (Iparralde), ja que Irun va ser immediatament ocupada per les tropes nacionals per la seva situació estratègica fronterera amb França. En aquesta vila José María va ser separat de la resta de la seva família juntament amb el seu pare Doroteo i traslladat amb tren fins a Catalunya. José María tenia 17 anys i Doroteo 39. A Catalunya va haver d'ingressar en les milícies, i va ser destinat primerament a la lloma de Sant Pere Màrtir i a Sant Feliu de Guíxols poc després. El febrer de 1939 va haver de passar a França davant l'avanç de l'exèrcit nacional. A França, va estar als camps de concentració de Sant Cebrià de Rosselló i Gurs. En aquest últim camp, va conèixer Marcelino Bilbao, el seu futur cunyat i company de captivitat a Mauthausen. A Gurs va ingressar en una de les “Companyies de Treball” de l'exèrcit francès i va ser traslladat a la Línia Maginot. Capturat per l'exèrcit alemany durant la invasió de França, va ser traslladat a Estrasburg on va treballar per a l'exèrcit alemany com a pres. Finalment, el 13 de desembre de 1940 va ser deportat a Mauthausen on va ingressar amb el número 4553

Republicà que el 1939 es va exiliar a França i va combatre a la Segona Guerra Mundial. Va ser deportat a Mauthausen en 1941, i aquest mateix any va ser assassinat.

Josep Roy Rivas , víctima del nazisme , va ser deportat al Camp de concentració de Gusen a Àustria , on va morir el 27 de novembre de 1941.

Manuel Marquès Pons , víctima del nazisme , va ser deportat al Camp de concentració de Hartheim a Àustria , on va morir el 25 de setembre de 1941

Antoni Ensenyat,Gabriel Mora Mas,Guillem Torrens Sastre,Manuel Molina Martí,Miquel Oliver Socias,Pasqual Pomar Bellafont,Pere Mayol Martorell
Antoni Ensenyat, nascut el 1900 a Palma, Fou membre de la Resistència, va ser deportat el 1944 a Flossenbürg i, després, a Buchenwald, on va ser alliberat. Pere Mayol Martorell, nascut el 1908 a Palma, quan va passar la frontera amb França va ser detingut i enviat al camp de Barcarès, fou empresonat a Dachau el 1943 amb la matrícula 48.911, va ser alliberat el 1945. Manuel Molina Martí, va néixer a Palma el 1943, va arribar a Mauthausen el 29 d'abril de 1941 per, després, anar a Gusen, on va ser assassinat el 1941. Gabriel Mora Mas, nascut el 1908 a Palma, va ser deportat a Mauthausen el 1940, on se li va posar el número 5.041, va ser alliberat el 1945. M. Oliver Socias, nascut a Palma el 1898, va ser enviat a Mauthausen el 1941 i traslladat a Gusen el 1941, on va ser assassinat el 1941. Pasqual Mora Bellafont, va néixer a Palma el 1917, es va exiliar a França, va estar al camp de Barcarès, a 'illa d'Aurigny, a Jersey i a Fort Régent, fou alliberat el 1945. Guillem Torrens Sastre, nascut a Palma el 1918, va arribar a Mathausen el 1941, fou alliberat el 1945.

S'ha intentat realitzar l'exhumació d'intre del 4t Pla d'Exhumacions del Govern de les Illes Balears, però el resultat de l'estudi ha sigut que és inviable.

Vicenç Bennàssar Ramis, de ca s'Escolà (1890-1938) casat amb Antònia Lloret Quetglas i pare de tres fills, va ser una persona inquieta i emprenedora, defensor de la República. Era telegrafista, amb una carrera iniciada a Muro, que culminà a Palma, on exercí de cap de negociat 3ª d'aquest cos de telègrafs, el segon en poder darrere Jaume Calafell. A nivell polític, s'implicà a través del PSR i seguí després proper a ERB. Membre impulsor del sindicat de telègrafs UGT la primavera-estiu de 1936. Maçó de la Lògia Pitàgores. També havia format part de la societat teosòfica Ramon Llull. Els dies previs al cop d'Estat va estar molt actiu en comunicacions amb el Ministeri de Guerra de Madrid informant dels moviments del general Goded i d'altres militars, a més de tot el que passava a Mallorca aquelles hores. Encausat i assenyalat a un bon grapat de causes judicials militars (902, 978, 979, 993) que s'adjuntaren en una de sola, la 1.023 Bis. Executat el 12 de juliol de 1938 al cementiri de Palma per un escamot de soldats, juntament amb Ubald Lloret Cremades, acusats "d'auxilio a la rebelión". Els seus bens foren tots segrestats.

El Llatzaret de Sóller. El camp de treball del Port de Sóller fou uns dels primers a obrir després del cop d’estat del 18 de juliol de 1936. A diferència de la resta de camps de treball de Mallorca es va habilitar l’edifici de l’antic Llatzaret, situat al Caló d’en Repic, que fins al moment era utilitzat per posar en quarantena els mariners i els individus provinents d’alta mar amb l’objectiu d’evitar epidèmies. El camp de treball del Llatzaret de Sóller es va constituir el 17 de desembre de 1936 i es va clausurar l’1 de juny de 1940. En el seu interior hi varen conviure presoners governatius i presoners de guerra —o capturats a alta mar— amb la intenció de dur a terme la construcció de la carretera de Muleta, que va des del port al far, i la carretera de sa Figuera, unint la localitat de Sóller amb el port. A partir de 1938 aquest campament va passar a dependre de la Base Naval i els presoners executaren diverses obres en el seu interior. Per a la realització de les carreteres, l’única eina que posseïen els presoners era un petit martellet per picar a terra, a banda del mètode de manovella i barrobí, mitjançant el qual un grup d’especialistes rebentaven amb pólvora la roca més dura. Els presoners que construïen aquestes carreteres, un cop arribats a l’interior del camp de treball, on hi patien tota mena d’humiliacions, eren rapats i nomenats amb un número, fet que demostra que perdien la seva identitat. A més, les condicions sanitàries del Port de Sóller eren molt humides, fet que provocava que molts dels presoners patissin malalties com la tuberculosi pulmonar. El 6 de gener de 1939, un camió que transportava presoners entre la Muleta i el Llatzaret es va precipitar per un terraplè. L’accident es resolgué amb 20 ferits que foren traslladats a l’Hospital Militar i un nombre indeterminat de morts que foren enterrats al cementeri de Sóller.

Plaça Molí de n'Amengual, davant Escola Climent i Servera
Nasqué el 1907 a Porreres. Era casat amb Margalida Blanch Bauçà i tingueren dos fills: Toni i Climent. Era mestre d’obres i pertanyia a Esquerra Republicana. El dia 15 d’agost de 1936 va ser detingut a la Casa de la Vila. Fou assassinat l’endemà a Manacor amb tretze porrerencs.